7a.+Aristoteles

=Aristoteles=

Aristoteles ble født 384 før vår tid og anses, sammen med Sokrates og Platon, som en av de store filosofene i Antikken. I ettertid har han blitt sett på som en pioner innen mange vitenskaper og har spilt en avgjørende rolle innenfor en rekke disipliner som drama, biologi, poesi, statsvitenskap, retorikk og etikk. [[|Wikipedia]]

Væren
Spørsmålet //hvorfor// spiller en avgjørende rolle i filosofien til Aristoteles. I sin filosofi var Aristoteles opptatt av å forstå hvorfor noe eksisterte. Det generelle svaret, ifølge Aristoteles, var at forandring gjør tingene til det de er. Alt består av stoff og form. Tar vi for oss en enkel båt vil formen være båten, mens treet er stoffet. Nettopp fordi vi kaller det båt, og ikke bord, som også består av tre, viser at formen er viktigst. "Muligheten til forandring ligger i stoffet, men muligheten virkeliggjøres i formen." [I samme verden]

Ting blir til ved at noe annet har forandret seg, årsaken til denne forandringen er hva Aristoteles filosoferte over. Han kom frem til 4 årsaker som kunne forklare forandringen. Vi kan ta for oss en bok som eksempel. Uten tre hadde det ikke funnes papir, og heller ikke en bok. Derfor er det selve stoffet som boken består av en årsak. Om ikke treet hadde blitt hugget og bearbeidet til papir ville det ikke være noen bok, Dermed er også formen en årsak. Arbeiderne som hugger trærne og former det til en bok er den bevirkende årsaken. For det fjerde er boka et redskap som bruker for å tilegne seg kunnskap eller for underholdning. Uten et formål ville ingen ha hatt noen interesse av å lage boken. Derfor er bokens formål også en årsak.

Hva er meningen med livet?
Aristoteles var innom mange emner i sin filosofi, men var mest opptatt av naturen. Han definerer ”sjelen” som noe iboende i alt som lever. Men når noe dør, dør også sjelen. Dette strider med vestens tradisjonelle idé om dualitet, at kropp og sjel er adskilt. Planter har sjelsevne, da de ernærer og forplanter seg. Dyrene har en utvidet sjelsevne fordi de kan bevege seg. Og mennesket en enda mer sofistikert sjelsevne fordi de er tenkende vesener. Videre mener Aristoteles at alt som eksisterer har et formål.

Formålet til et vesen må ses i sammenheng med potensialet. I et frø ligger potensialet til å bli et tre. Frøets formål er å virkeliggjøre denne muligheten. Når treet står der fullt utvokst har det oppnådd sitt fulle potensial. Det har funnet sin plass i den ordnede verden. Dette er likt for alt som har sjelsevne. Alle planter, dyr og mennesker har som formål å oppnå potensialet sitt, og dermed finne sin plass i den store helheten. Siden mennesket har en opphøyet sjelsevne i kraft av sin tenkeevne, blir deres søken etter formål mer komplekst.

Aristoteles mener at mennesket skal utvikle ferdigheter, kalt dygder. Etikk ligger til grunn for at et menneske skal fungere i et sosialt fellesskap. Han peker på fire etiske dygder: rettferdighet, måtehold, mot og vennlighet. Utviklingen av disse dygdene går ut på å finne middelveien mellom to ekstremer. En som tør å ta utfordringer er modig. Men man skal heller ikke oppføre seg dumdristig. Ordentlig mot ligger derfor en plass mellom dumdristighet og feighet. De etiske dygdene er en forutsetning for menneskets videre modning. Siden mennesket er et tankevesen ligger det i dets potensiale å utvikle intellektuelle dygder. En av disse dygdene er kunnen, å mestre et håndverk. Ved å mestre et håndverk kan man utfolde intellektet sitt i praksis, og samtidig bidra til fellesskapet. Den andre dygden er viten. Viten er teoretisk kunnskap om verden rundt oss. Meningen med livet, ifølge Aristoteles, er å utvikle seg som person og finne sin plass i det sosiale felleskapet, og i verden som helhet. [I samme verden]



Kilder:
- I samme verden - Religion og Etikk Vg3 - []